Глобальна безпека і проблеми переходу на принципи сталого розвитку - Parashchyn, R. Yu. (Ефективність державного управління, 2024)
Вступ. На сьогодні вже очевидно, що для власного виживання людство повинне докорінно трансформувати процес свого соціально-економічного розвитку, переглянути систему традиційних цінностей, свої цільові установки та орієнтири, що сформувалися в межах моделі несталого розвитку – НCР. На передній план виходить забезпечення збалансованого, двоєдиного розвитку економіки та екології, точніше, соціально-економічного та екологічного розвитку. Загалом передбачено, що сталий розвиток має характеризуватись економічною ефективністю, біосферосумісністю, соціальною справедливістю та всебічною безпекою. Концепція сталого розвитку стала теоретичною основою вирішення проблеми безпеки. Однак трансформація геополітичної картини світу і, як наслідок, формування поліцентричної системи міжнародних відносин призводить до виникнення низки суперечностей між країнами і навіть відмови від конструктивної співпраці та партнерства. Як наслідок, людська цивілізація, втрачаючи позитивні результати глобалізації, постає не як єдине ціле, що суперечить глобальній ідеї УР. Актуальність дослідження. Без забезпечення різних форм і видів безпеки неможливе подальше просування до СР, яке в принципі має стати найбезпечнішим типом розвитку з усіх, що раніше існували. Отже, глобальна безпека сьогодні є однією із найважливіших частин ландшафту сталого розвитку. Методи. Окрім основних загальнонаукових методів дослідження, було застосовано еволюційний підхід для виявлення ключових етапів глобального розвитку, а також взаємозв'язку соціальних і природних процесів. Контекстуальний підхід було використано з метою визначення особливостей уявлень про феномен безпеки з позиції сталого розвитку. За допомогою системного підходу встановлено та доведено взаємозв'язок сфер безпеки та розвитку, а також запропоновано окреслення проблем, що перешкоджають успішній реалізації концепції СР. Функціональний підхід сприяв визначенню ступеня залежності національних систем безпеки від рівня забезпечення глобальної безпеки. Завдяки застосуванню діалектичного методу виявлено ключові характеристики несталої та сталої моделей розвитку. Конструктивістська парадигма дослідження сприяла виявленню заходів, необхідних для забезпечення безпеки через розвиток. Результати. Після огляду поглядів на сталість у різних традиціях доцільно вивчити політику ресурсів і вплив наративів їх дефіциту на дослідження, політику та практику у сфері СР. Це підкреслює політику трансформацій і те, як вони відбуваються в поєднанні процесів, керованих технологіями, ринком, державою та громадянами процесів. Зокрема, важливою є політика створення альянсів і колективних дій для сталого розвитку та розвитку. Трансформаціями не можна повністю керувати або контролювати їх, але потрібно залучати різноманітні знання та багато акторів. Майбутнє сталого розвитку можна розглядати з певним ступенем ризику в світлі глобальної кризи після 2022 року. Зміни в геополітичних процесах, збройні конфлікти, збільшення населення, зміни клімату та перерозподіл фінансових ресурсів є чинниками, які істотно визначатимуть відданість окремих країн реалізації сталого розвитку. Тому оцінювання ризиків сталого розвитку необхідно переглянути, покращити та ретельно відстежувати її ефективність. Настійно рекомендовано розроблення моделей на основі особливостей кожної країни.